Fehér bot alapítvány Debrecen 2009 október
Minden, ami braille
Arató András KFKI RMKI BRTO

Mottó:
Nem olvastam, 'sz nem is tudok
Olvasni, csak írni.
(Karinthy Frigyes Így írtok ti 
Erdélyi József a feltámadt Petőfi)

Első személyes találkozásom a braille írással

Még kisiskolás voltam, amikor az Almássy téren megismerkedtem egy vak bácsival, akinek a kezében akkor láttam először braille füzetet. Csodálkoztam, hogy hogyan tudja azt elolvasni. Nem tudom ki volt ő, de nagyon jó pedagógiai érzékkel a kezembe adott egy braille táblát, és lediktálta nekem pontonként (és persze tükrözve) a nevemet, majd kivette a papírt és elolvasta. Le voltam nyűgözve. 

Nyelvek írások identitások tanulás

A braille a vakok írása, a beszéd az emberek nyelve, a jelnyelv a siketek nyelve, a morse a rádióamatőrök nyelve. Mi a közös ezekben? Nagyon sok minden. Mindegyiket kommunikációra használják, mindegyik egy emberi közösséghez kötődik, mindegyiknek van egy viszonylag nagy szótára, melyet évekbe telik  elsajátítani, mindegyik motoros tevékenységhez plusz egy érzékszervi információhoz kötődik. A közösség identitását is meghatározza, hogy milyen nyelven beszél, hogy braille-ben ír, jelel vagy morse billentyűvel az ujjával beszél.

A braille-t az olvasója az ujja mozgatásával tapintás útján szóképekben érzékeli hasonlóan, ahogy szóképekben olvas a gyakorlott látó olvasó is. A hangzó beszédet sem hangonként fogjuk fel, de ugyan ez igaz a morse szavakra és a jelnyelvi elemekre is. A beszédnyelv írott képét a betűkből álló szavakat is együtt fogja fel a látó. A szóképes olvasást nagy vita övezte, de nem arról folyt a vita, hogy szóképekben olvasunk-e, hanem arról, hogy mennyiben kell azonnal avval kezdeni a kisiskolások tanítását a mihamarabbi sikerélmény érdekében.

Az olvasás oktatása a betűkkel kezdődik. Szerintem a braille jelek oktatását nem kellene duplán kódolva tanítani, megnevezve a braille pontokat számokkal. A braille karakterek képét érdemes először megjegyezni, és csak később kellene a karaktereket a pontok sorszámaival jellemezni, mivel olvasás közben nincs idő a dekódolásra. Az egyenkénti betűfelismerésre sincs idő. Sőt a szavaknál is nagyobb egységeket is egyben fogunk fel braille-ben, hangzó beszédben, morse-ban stb. Évek alatt létrejön egy nagy mentális szótár (ezt a kognitív nyelvészet hívja így a beszélt nyelv esetében), aminek a nagysága egyénenként változó.

Miért beszélek a morse-ról? Nemcsak azért, mert hasonlóan barátomhoz, Rózsa Dezsőhöz én is rádióamatőr vagyok, hanem azért is, mert a morse megtanulása számomra nagyon sok dolog megértéséhez vezetett. A morse ritmusnyelv, melyben elvileg a hang magasságának és erejének nincs hatása a morse építőelemeire, mondjuk így: fonémáira. Van még egy érdekes eltérés a beszédnyelvhez képest. A morse fonémáit nem 1 éves korig tanulja meg az ember. Felnőtt fejjel fonéma szinten tanulni egy nyelvet nagyon tanulságos. Ezen tulajdonságai miatt kiválóan modellezhető a morse-val a tanulási folyamat, megismerhetők a tanulási nehézségek.

Amikor a morse kódokat tanították a hadseregekben, akkor a lényeg az volt, hogy minél érthetetlenebb kódok kerüljenek adásra. Az értelmes szövegeket előtte sifrírozták, aminek az eredménye az volt, hogy véletlen betűcsoportoknak néztek ki az adások. A leadott szavak ötös csoportokba voltak rendezve. Így sokkal nehezebben tudta az ellenség a lehallgatott szövegeket megfejteni. Az ilyen adásokra nem vonatkozik az, amit mondani szeretnék.

A rádióamatőrök viszont régen is, és ma is amikor beszélgetnek az éterben, akkor mindenki által ismert rövidítéseket, vagy ún. nyílt szövegeket adnak, melyeket ha gyakran adtak és vettek, pl. műszaki jellegű információkról, antenna kísérletekről stb., akkor ezen szavak, kifejezések, néha akár hosszabb részmondatok ritmusképét már annyira begyakorolják, hogy azok egy hierarhikus rendszerben, a mentális szótárukban tárolódik. Ez a tárolt hierarchikus rendszer az alapszinten a morse jelek ritmusképét, azaz fonémáit tartalmazza. Erre épülnek a szótagok, rövid szavak. Végül a hierarchia legfelsőbb szintjén a hosszabb kifejezések mondatok helyezkednek el az emberek hosszútávú memóriájában.

Azt tapasztaltam, hogy a sok morse jel megfigyelése ill. sok jel adása után a hangzó ritmusképek és a motorikus programok egymást megerősítették. Adás gyakorlása után jobban ment a vétel. Végül olyan szintre jutottam, hogy nem kellett leírnom az általam ismert szavak, kifejezések sorozatát, hanem csak menet közben a szótáram segítségével könnyedén megértettem azt a mondandót, amit az ellenállomás adott. Ha olyan szót hallottam viszont, ami még nem rögzült a rutin memóriámban, akkor azt egy sebesség szint felett még leírni sem tudtam. Ilyenkor a rövid távú memóriámban kellett tárolnom az össze nem álló hangokat, és sokkal nagyobb pszichikai terhelést okozott a vétel. A rövid távú memória kapacitása nagyon kicsi. Egyénenként átlagosan 7 +- 2 hang vagy betű vagy szó vagy kifejezés.

Ebből látszik, hogy az idő itt nagyon nagy szerepet játszik, különösen a tanulás kezdeti szakaszában. Ezért nem szabad a morse hangképeket a hozzá rendelt beszéd szavakkal (pl. a P betű ritmusképét ti-tá-tá-ti kötni a "pipásbácsi" segéd szóhoz) és azt igyekezni megjegyezni, mert a morse hangképének vételekor egy újabb dekódoló lépcsőre van szükség. Ez inkább zavaró, mint hasznos. Ehhez hasonlítható, amikor pl. a P betű braille jelét úgy tanítják, hogy annak 4 braille pontját számokkal megnevezik: 1-2-3-4. Egy gyakorlott braille író soha nem gondol már ezen számokra, amikor böködi a táblán, vagy ujjaival nyomkodja a pontírógép billentyűit. Sokkal inkább gondol azon pontok síkbeli elhelyezkedésére. Az olvasás szenzomotoros élménye is ehhez kell hogy kötődjön.

Térjünk vissza a mottóra "Nem olvastam, 'sz nem is tudok / Olvasni, csak írni." Bár ez a két sor igaz rám nézve a braille-t illetően, azért el kell mondanom, hogy próbáltam papírról felismerni pontírású szavakat, és azt tapasztaltam, hogy ha ismert szavakat kerestem a lapon, akkor azokat, meg tudtam találni. Ehhez persze hozzájárult a nyelv redundanciája a szavak szintjén. A braille karakter képe kevésbé redundáns, mint az írott betűk képe. A síkírású betűkből sokat el lehet takarni, és mégis fel lehet azt még ismerni. A tapintás felbontása sokkal kisebb, mint a látásé. Ezért is könnyebb tévedni egy lenyomott pontú betű olvasásában még egy gyakorlott braille olvasónak is. A szavak olvasásakor viszont segít már a nyelv redundanciája.

Egy írott szó felismerése elvisel néhány betűtévesztést is. Igaz ez a látó betűk esetében, de sokkal inkább segít a nyelvi redundancia a braille olvasásban, és milyen érdekes, a morse szavak felismerése rokon a braille-jel. Mint már említettem a morse csak a ritmusra épül, és a hang magasságának és erősségének elvileg nincs szerepe. A morse így felfogható mintha a beszédnek egy határesete lenne. A morse karakterek önállóan legalább annyira sérülékenyek (nem redundánsak), mint a braille karakterek. Ha zaj beütés hatására nem hallunk egy kis szakaszt, akkor a morse karakter nagyon könnyen torzul. Már csak a nyelvi redundancia segíthet a szavak felismerésében, feltéve, ha a teljes szó ritmusképét tárolta az ember korábban. A beszédhang ilyen szempontból sokkal jobb, mert a három jellemző: a ritmus, hangerő és hangmagasság együttese jóval sérülésmentesebbé teszi a beszéd fonémáit, mint a morse ritmus fonémáit.

Az, hogy a braille olvasása szóképes, ékesen bizonyítják azok a sikertelen számítógépes braille segédeszköz fejlesztési kísérletek, melyeket megfigyelhettünk az évek során.  Többen is próbálkoztak avval, hogy ne teljes sort vagy oldalt jelenítsenek meg taktilis kijelzőkkel. Egy braille karaktert toltak kocsin, vagy egy teljes braille sort futószalag szerűen. Sajnos a szenzomotoros élmény nem volt megfelelő. Kompromisszumként megmaradtak a piezoelektromos elvű kijelzőkből az egysorosak.

A morse vétele más szempontból nehezebb, mint a braille-jé, mert sokszor kézi billentyűvel szoktak adni. Ilyenkor az adó "kézírását" is jó ha az ember ismeri. A morse-val beszélgetők ezt angolul szó szerint így is hívják: "fist", ami csuklót ill. kézírást jelent. A ritmuskép egyéni, de nem torzul annyira, hogy a ti tá és szünet arányokat ne lehetne felismerni. Ez viszont rokon a beszélő egyéni kiejtési módjával. Sokan ismerik azt a jelenséget, hogy megtanulnak egy idegen nyelvet egy ember kiejtésében érteni, majd amikor külföldön valós nyelvi környezetbe kerülnek, akkor képtelenek az addigi tudásukat hasznosítani a különféle beszédmódok, akcentusok miatt.

Gyermekkorunkban mi is megtanuljuk a számtalan kiejtési variációt az anyanyelvünkön, sőt szerintem a különböző beszédtempókat is, de ezekre már persze nem emlékszünk, hogy hogyan. Amikor később hallunk egy addig nem ismert hangú embert beszélni, akkor a tapasztalataink alapján a hozzá közel eső ismert kiejtésből következtetünk a nyelvi lényegre. Ha sok ilyen kiejtési variációval rendelkezünk a fejünkben, akkor hamar megértjük az illetőt, hadarót, lassan beszélőt raccsolót stb. stb. Amíg megfelelő számú variáció élményével nem rendelkezünk, addig ez nehezebb.

Meggyőződésem, hogy a morse alapján  lehet jól modellezni, mérni ezeket a tanulási folyamatokat, és így jobban meg lehetne érteni a tanulási problémákkal, diszlexiával, diszgráfiával, autizmussal küzdő gyerekeket embereket. Fontos lehet a rövidtávú, a hosszútávú és a rutin memóriák vizsgálata, ami a morse szélsőséges tulajdonságai miatt hamarabb generálja a problémákat. A diszlexiásoknál kimutatták a soros és az asszociativ memóriáik eltérését az átlagostól (a soros memória  rosszabb a diszlexiásoknál). Ezeket is lehetne morse-val vizsgálni.

Morse oktatás közben szinte törvényszerűen előjön mindenkinél a szimmetria hiba. A K betű kódja a tá-ti-tá, míg az R betűé a ti-tá-ti. Az oktatás elején, amikor még nem rögzül eléggé a ritmuskép, addig e két jelet rendszeresen felcserélik még a nem diszlexiások is. Valószínűleg ők gyakrabban, és esetleg tovább tennék ezt, mint a nem diszlexiások. Mérni lehetne azt is, hogy egy megadott sebességgel éppen csak rögzült ritmuskép más sebességgel adva milyen gondokat okozna a vételben. Akár úgy is, hogy szándékosan gyorsabb képet rögzítenénk, majd az ismeretlen lassút próbálnánk felismertetni. Eddig azt tapasztaltam, hogy ez zavart okoz az értésben. A lassú ritmuskép rögzítése utáni gyors lejátszás értési problémája elég triviális, ezért tesztelném a fordítottját. 

Van szimmetria hiba a braille tanulásakor is. Ha valaki régen írt braille-ben, vagy még nem tanulta meg eléggé, akkor tipikusan ilyen szimmetria hibákat vét (e i, é í, s sz, l ly, t ty, n ny, h j stb.). Ezt tapasztaltuk beszélő braille táblánk segítségével, amikor nehezebben tanítható embereket oktattunk braille írásra. Ezzel el is érkeztünk a MObil SegítőTárs, röviden MOST nevű eszközünkhöz. A MObil SegítőTársat a veszprémi Pannon Egyetemmel közösen fejlesztettük ki Juhász Zoltán vezetésével. Azt a célt tűztük ki magunk elé, hogy olyan látássérült embereknek fejlesszünk számítástechnikai segédeszközöket, akik nehezebben tudják elsajátítani ezek használatát. Elsősorban az ő életüket szerettük volna megkönnyíteni. Természetesen gyakorlott vakok is jól tudják használni a MObil SegítőTársat.

Külön meg szeretnék említeni egy 75 éves korában megvakult kedves felhasználónkat, aki elfogadta a vak identitását, és hajlandó volt megtanulni a magyar braille írást, hogy a MOST-ot használhassa. Ő ösztönösen is a braille betűk formáját memorizálta a pontok száma helyett. Két hét tanulás után képes volt már a telefon névjegyzékét feltölteni.

A MObil SegítőTárs braille tábla szerű beviteli rendszere, nemcsak a magyar teljesírást ismeri, ami tulajdonképpen önmagában is rövidírás, hanem a 44-es rövidírást is, ami kiegészíthető saját rövidítésekkel. A MOST fejlesztésének első szakaszában speciális méréseket végeztünk a braille gépelés gyorsaságára. Azt találtuk, hogy a braille-t ismerő felhasználóink nagyon gyorsan belejöttek a beszélő braille tábla használatába, és a telefonos SMS szerű írásnál effektívebb volt a braille gépelés. Ez különösen erősen kijött a magyar ékezetes szövegeknél.

Bemutatók:

Megmutatom a Braille bevitel előnyeit a MOST-tal. Beírom azt, hogy "Jó napot kívánok'!"

A számítástechnika megjelenése a vakok életében inkább segítette a braille elérhetőségét. Utalhatok itt Vaspöri Teréz rövidírási fordító programjára.

Végül a MObil SegítőTárs legújabb fejlesztési eredményét szeretném bemutatni egy off-line térképolvasási kísérletet, ami Márkus Norbert munkáját dícséri. A MOST a világhírű magyar cég a Nav N Go GPS motorját használja.

Debrecen, 2009 október 14.